I ett sagornas land-
-vilar ett kungadömes öde på en ynglings axlar.
Hans namn är Merlin.
Det är kyligt i kväll.
- Vad är det? - Det säger du varje kväll.
- Jaså, gör jag? - Det har du gjort i 30 år.
Sluta klaga och kom och lägg dig.
John, gå inte ut. Snälla.
- Det är min plikt som byäldste. - Snälla.
Lås efter mig och släpp inte in någon. Är det förstått?
Aldrif.
Hallå? Är det någon där?
- Gwen. - Mary?
- De sa att jag kunde hitta dig här. - Mary!
- Vilken överraskning! - Hoppas att jag inte stör.
Nej, inte alls. Vad gör du i Camelot?
Jag vill inte besvära dig. John och jag har inte träffat dig på många år-
-men vi hade ingen annan att vända oss till. Vi är så rädda.
Guinevere säger att du bor i Longstead i Feorre-bergen.
Det stämmer.
En sjukdom härjar i vår by.
Tre män har den drabbat. Vi har ingen läkare.
- Det övergår vårt förstånd. - Jag förstår.
Förlåt, jag har inte rätt att be kungen om hjälp.
Det har du all rätt att göra. Jag ska skydda rikets invånare, vilka de än är.
- Hjälper ni oss? - Jag ska göra allt jag kan.
Det här är fjärde fallet av svettsjuka. Annars hade jag gärna åkt till byn.
- Jag förstår. - Får jag komma med ett förslag?
Varför inte skicka Merlin i stället?
- Merlin? - Han är kunnig i läkekonst.
Om diagnosen är klar kan han ordinera läkemedel.
- Annars kan han delge mig sina fynd. - Fynd?
Han skulle knappt finna sin egen ända.
Han är kapabel till mer än ni kan föreställa er.
- Tror du att han klarar det ansvaret? - Ja, det tror jag.
Tror du att jag klarar det, Gaius? Jag är inte läkare och saknar din kunskap.
Du har arbetat för mig i många år. Du vet mer än du tror.
Jag fattar aldrig egna beslut. Byborna lägger sina liv i mina händer.
Jag lägger mitt i dina varje dag. Liksom Arthur, Gwen och hela Camelot.
Rikets öde vilar på dina axlar.
- Det kräver inte lärdom, bara... - Intelligens, mod och medlidande?
Det jag vet är att jag litar fullständigt på dig.
Merlin, innan du ger dig av: Du kommer att behöva den här.
Jag kan inte ta din läkarväska, Gaius.
Oroa dig inte. Jag har det jag behöver.
Tack, Gaius.
- Är du redo? - Så gott det går.
Min by ligger vid bergens fot.
Vi borde hinna dit till skymningen.
John, gott att se dig. Vi kom så fort vi kunde.
Ord kan inte uttrycka vår tacksamhet. Var är Gaius?
Tyvärr behövdes han i Camelot, men jag ska göra allt jag kan.
Vi fruktar för våra liv. Vi behöver en läkare, inte en pojke.
Hans namn är Merlin.
Han tillförordnades som läkare av kung Arthur.
Var är de?
De lever, men bara nätt och jämnt. Hur länge har de varit så här?
Två-tre dagar. Vi har gett dem mat och hållit dem varma, men inget hjälper.
- Ni vet inte vad de har råkat ut för? - Nej. Det slår till utan förvarning.
Vi behöver stimulera blodflödet. Patschuli borde fungera.
- Och belladonnatinktur för hjärtat. - Kommer de att bli botade?
Vi måste avvakta. Nu behövs varmt vatten och filtar.
- Gwaine! - Jag behövde lätta på trycket.
- Jag hade kunnat döda dig! - Med ett metspö?
Sir Gwaine fick dö för ett fiskespö.
Tala om legendariskt.
Jag känner knappt någon puls.
Hur är det med dem?
- Behandlingen har inte verkat. - Menar du att de kommer att dö?
Jag beklagar. Det är krafter i rörelse som jag inte begriper mig på.
- Talar du om trolldom? - Det är möjligt.
Jag var rädd för det. När jag hittade Aldrif-
-kände jag en närvaro, något ont i luften.
Vi måste hämta Gaius. Bara han kan förklara det.
Kliv av och sätt munkorg på hästarna. Gör inte ett ljud.
- Rövare? - Det ser så ut.
Vi försöker ta oss förbi lägret oupptäckta.
Titta där.
Kom.
- Vi verkar ha kommit för sent. - Nej, hon är...
Det är ingen fara. Vi är riddare från Camelot.
Du är inte i fara längre.
Jag heter Gwen. Vad heter du?
- Lamia. Jag heter Lamia. - Vad har du råkat ut för?
Jag var på väg hem när rövarna tog mig.
Gjorde de illa dina händer? Jag tvättar dem.
Klarar du att rida?
Då ger vi oss av innan de återvänder.
Här är vi utom fara tills i morgon.
Rör henne inte, Merlin.
- Håll dig borta. - Han menade det inte. De är trötta.
Var inte rädd. Ingen kan skada dig.
Ursäkta.
Vill du ha vatten?
- Efter två dygn borde de ha kommit hem. - Något måste uppehålla dem i Longstead.
- Då hade de underrättat oss. - Bron över Brechfa har väl rasat.
- En patrull tog sig över i går. - Ska jag skicka spanare?
- Gaius, är du klar här? - Ja, svettsjukan har nästan gått över.
Då ger vi oss av i gryningen.
Jag sätter det här.
Hon vägrar äta. Ingen aptit alls, stackars flicka.
- Packa Vi ska rida österut. - Österut?
- Camelot ligger västerut. - Lamia bad oss att följa henne hem.
- Vi måste hämta Gaius. - Gaius kan vänta.
- Vi skulle hjälpa byborna i Longstead. - Ifrågasätter du vårt omdöme?
Du är inte riddare, inte ens läkare. Du är bara en tjänare.
- Merlin har rätt, vi måste... - Lägg dig inte i. Det angår inte dig.
- Är något på tok? - Lyssna
Det hörs ingen fågelsång.
Herre!
- Ser du något märkligt med kropparna? - Ja, de har inga ärr.
- Inte en skråma. - Titta här borta.
- Antagligen slavhandlare från söder. - Har de fraktat någon sorts djur?
Märkena är gjorda av en människa som gjorde vad som helst för att komma ut.
- Kan han botas? - Jag behöver någonstans att arbeta.
Vi tar med honom. Vi är i Longstead inom några timmar.
- Se dig för. - Vakta din tunga.
Du borde lära dig hyfs.
Nu räcker det! Vad har det tagit åt er?
- Underbart... - Jag hämtar läkarväskan.
Kom.
Tala med alla. Någon måste veta något.
- Vad sa byäldsten? - De gav sig av i går morse.
- Vart? - Till Camelot.
- Något måste ha hänt. - Vi kan inte följa efter i kväll.
Då rider vi gryningen.
- Har de varit sådana i fyra dagar? - De blir svagare för varje dag.
Merlin har rätt. Det är ingen vanlig sjukdom.
Det ligger trolldom bakom.
Nålen är stor som ett spjut.
Det är den enda jag har.
- Klart - Tack.
- Leon och Gwaine har aldrig gjort så. - Elyan är sig inte heller lik.
- Jag tror att det beror på henne. - Lamia?
Riddarna är som bröder, men har bråkat som fiender sedan vi hittade henne.
Hon är bara en flicka. Hur kan hon ha en sådan påverkan?
Jag vet inte.
- Hur mår sörlänningen? - Han är illa däran men överlever.
- Har han sagt något? - Han är mycket riktigt slavhandlare.
- De färdades söderut med flickan. - Vad hände?
Han påstår att de blev som förtrollade och började slåss med varandra.
De misstänkte att flickan förhäxade dem och de tycks ha haft rätt.
- Hur så? - Hon rymde och dödade alla utom honom.
- Hur kan en ensam flicka göra det? - Inte en flicka, utan en lamia.
- En lamia? - Ett trolldomsväsen.
L kriget mot forntidens kungar tog översteprästinnorna en flickas blod-
-och blandade med en orms. Varelserna de skapade hade hemska makter.
De kunde förhäxa män och suga livet ur dem med en enda omfamning.
Det var därför de inte hade några sår.
Men lamian var farligare än skaparna anade.
De kunde förvandla sig till fruktansvärda odjur.
De fortsatte döda utan att sluta.
- Och denna varelse finns alltså kvar. - Jag befarar det.
Förlåt mig. Det var inte meningen att skrämma dig.
- Jag kunde inte sova. -lnte jag heller.
Ä andra sidan ska jag vara vaken.
Var inte rädd.
Jag ska inte göra dig illa.
- Elyan? - Han skulle hålla vakt.
- Han borde ha väckt oss för längesedan. - Elyan!
Elyan! - Gwen, stanna hos Lamia.
Ni andra följer med mig.
Var inte orolig. De hittar snart din bror.
Sex hästar på väg österut.
Spåren är högst en dag gamla.
Elyan! Vad har hänt?
Jag vet inte. Han var sådan när vi hittade honom.
Merlin! Det var hon. Jag är säker.
- Han måste tillbaka till Camelot. - Det ligger ett slott här i närheten.
Vi kan söka skydd och vårda er vän där.
- Vi behöver inte skydd, utan Gaius. - Tyst med er!
Ni har ingen talan. Följ med eller stanna här.
Kom.
Vi kan försöka resonera med dem.
Du har sett hur förtrollade de är. Vårt enda hopp står till Arthur.
- Han måste förstå att något har hänt. - Han hittar oss aldrig här i skogen.
Då får vi hjälpa honom på traven.
- Här slutar spåren. - De kanske redan är i Camelot.
Nej, Camelot ligger västerut. Spåren leder österut.
Sprid er och leta.
Hitåt.
Det är vansinne. Elyan behöver hjälp, och ni vet inte vart flickan leder er.
Du hörde sir Leon. Vi struntar i vad du tycker, så håll tyst.
Annars ser jag till att du håller tyst.
Är ni oskadda?
Var är Lamia?
Lamia!
- Var är vi? - Inte i säkerhet, i alla fall.
- Lamia kan vara i fara. - Vi är i fara. Hon ledde oss hit för...
Hon har lurat oss i en fälla. Ni märker inte att hon har förhäxat er.
- Det var Lamia som anföll Elyan. - Nu räcker det!
Låt bli! Min bror är skadad. Vi måste ta honom till en varm plats.
Här borta.
- Jag gör upp eld. - Percival och jag letar efter Lamia.
Stanna och gör som Gwaine säger. Förstått?
- De kan inte ha försvunnit. - Vi kanske följer fel spår.
- Många färdas genom skogen. - Det är de.
- Ska vi fortsätta leta i morgon? - Då kan de vara döda.
Riddarna från Camelot? De kan rå sig själva.
- Kanske det, men Guinevere är med dem. - Jag vet.
Vi fortsätter. Hela natten om det behövs.
Vi behöver mer ved.
Jag kan hämta.
Du stannar här. Jag hämtar själv.
Gwaine, du är inte säker där ute.
- Säger du till mig vad jag ska göra? - Nej, men... Det var inget.
Om han inte får hjälp snart dör han.
Det var hon. Jag är säker. - Lamia?
Ingen där.
Jag förstår inte. Varför har bara riddarna förhäxats?
Du är kvinna. Alla hennes offer har varit män.
Varför har du inte förtrollats, då?
Jag har väl haft tur. Det kanske är för att jag inte är riddare.
Det var inte de tre byborna heller. Det är något med dig, Merlin.
Hon tittar på dig som om du var hennes fiende.
Vad du än gör, gå inte härifrån.
Gwaine.
Agravaine!
Det är från Guineveres tunika. Vi måste vara nära dem.
Följ med.
Lamia.
Hur mår du? Vi har letat överallt efter dig.
Jag trodde att du aldrig skulle hitta mig. Tack, Percival.
Tack
Nej.
Nej!
Jag är inte ett lika lättfångat byte.
Din trollkonst skrämmer mig inte. Jag hade kunnat döda dig när som helst.
Vad väntar du på i så fall?
Släpp honom!
Arthur!
Tänk inte på mig.
Förlåt.
- Nästan kul att se dig, Merlin. - Tack detsamma.
Nästan.
- Hur mår de? - De har fått medlet som botade byborna.
- Det var tur att ni hann fram till dem. - Tack, Gaius.
Jaha, Merlin. Det kan inte kännas bra att ha blivit räddad av en kvinna.
- Det känns bättre än att vara död. - Gör det verkligen det?
- Det får jag fundera på. - Fundera inte länge. Du kan få ont.
Kom in.
- Du ville träffa mig. - Mår du bra?
- Du har varit med om mycket. - Jag mår bra.
- Det behövdes bara ett klädombyte. - Jag trodde att jag visste allt om dig.
Din trofasthet, din visdom... När blev du en oförfärad hjälte?
- Du kanske inte har märkt det förut. - Kanske inte.
Sannerligen, du visade ett stort mod.
- Jag gjorde det som alla hade gjort. - Du var som vilken riddare som helst.
- Jag är stolt över dig. - Är du?
Det är jag.
Guinevere, vill du bli min hustru?
Jag vill gärna tro att Lancelot är tillbaka.
Vi kan inte tacka dig nog för din uppoffring.
Tänker han göra Arthur illa?
Översättning: Erik Swahn www.undertext.se